♪ Fatimoje ♪ ♪ gegužės 13 dieną ♪
♪ Mergelė Marija ♪ ♪ apsireiškė vidurdienį. ♪
♪ Sveika, sveika, sveika Marija. ♪
♪ Ji paprašė mūsų ♪ ♪ kasdien melstis rožinį, ♪
♪ už taiką pasaulyje ♪
♪ ir nusidėjėlių atsivertimą. ♪
♪ Sveika, sveika, sveika Marija. ♪
Mano laikas su Jėzumi
Apie Fatimą: Jacinta ir nusidėjėlių atsivertimas
Sveiki, draugai. Užeikit, laukėm jūsų.
Skaitom sesės Liucijos atsiminimus.
Ji buvo viena iš
3 piemenėlių, kuriems mūsų Motina Marija
apsireiškė Fatimoje. - Taip. Tai miela knygelė.
Joje pasakojama, kaip pirma
jiems apsireiškė angelas, o po to Dievo Motina.
Buvo nuostabu. - Sveiki, vaikai!
Sveiki, kunige Liudvikai. - Matau, skaitote
Sesers Liucijos atiminimus. - Taip, Liudvikai.
Skaityk, Ieva.
Trys piemenėliai buvo Liucija, Pranciškus
ir Jacinta, taip? - Teisingai.
O, bet kodėl čia nerašo, kokia buvo Jacinta?
Jacinta buvo jauniausia iš trijų.
Jai buvo tik šešeri.
Jie trise viską darė kartu?
Taip. - Kaip ir mes!
Mes viską darom kartu!
Būtent. Jie buvo pusbroliai. Tuoj pamatysit.
Štai kaip sesuo Liucija tai aprašo.
Nežinau, kodėl, bet ir Jacinta,
ir jos brolis Pranciškus mane labai mėgo
ir beveik visad norėjo žaisti su manimi.
Jacintai labai patikdavo žaisti sagų žaidimą.
Ji turėjo ydą - buvo truputį gobši.
Jacinta visada turėjo parinkti žaidimą.
Vieną dieną ji pasirinkti žaisti
sagų žaidimą, kaip įprastai.
Liucija, duok man savo paskutinę sagą.
Aš laimėjau!
Gerai, tu laimėjai, bet dabar atiduok mano sagas.
Neduosiu! Dabar jos mano. Aš jas laimėjau.
Negaliu grįžti namo be sagų!
Atsiprašau, pataupysiu jas rytojui, tada man
nereikės naudoti savų.
Ei, ar nori, kad mane nubaustų?
Jeigu jų negrąžinsi,
daugiau su tavim nebežaisiu.
Aš... Bet...
Nagi, grąžink man jas.
Gerai... Pasiimk, bet aš jas laimėjau,
jos turėtų būti mano.
Matot, Jacinta buvo labai laiminga mergaitė,
mėgusi šokti.
Man taip pat patinka šokti.
Cha! Kas čia naujo? Tau patinka viskas.
Dažnai, ganydamas aveles,
Pranciškus grodavo fleita, o Jacinta šokdavo.
Bet žinot, ką? - Sakykit.
Po angelo ir Dievo Motinos apsireiškimų, Jacinta pasikeitė
ir labai rimtai priėmė savo misiją.
Ar ji turėjo misiją? - Taip.
Iš Dangaus? - Taip.
Oho! Tai labai svarbu. - Matai, jos misija
buvo melstis už nusidėjėlius ir aukoti aukas
už jų atsivertimą.
Mes žaidėme prie šulinio,
kai staiga pamatėm tą pačią figūrą prie mūsų,
Angelą, kaip man atrodė.
Ką darote?
Melskitės! Labai daug melskitės!
Jėzaus ir Marijos Širdys
turi jums gailestingumo planų.
Nepaliaujamai aukokit maldas
ir aukas Aukščiausiajam.
Kaip mes turėtume pasiaukoti?
Visa, ką galite, paverskite auka
ir paaukokite Dievui kaip atlyginimą
už nuodėmes, kuriomis Jis yra įžeidžiamas.
Ir maldaukite nusidėjėlių atsivertimo.
Taip priartinsite taiką savo šaliai.
Esu jos angelas sargas, Portugalijos angelas.
Svarbiausia, priimkit ir nuolankiai pakelkit
kentėjimus, kuriuos Viešpats jums siųs.
Oho! Jėga! Jiems apsireiškė angelas!
Taip, o po kiek laiko
jiems apsireiškė ir Dievo Motina.
Ji taip pat prašė jų melstis
ir aukoti aukas už nusidėjėlius.
Ar norėtumėt pasiaukoti Dievui
ir pakelti visus kentėjimus,
kuriuos Jis jums pasiųs, kaip atsilyginimą
už nuodėmes, kuriomis Jis yra įžeidžiamas,
ir už nusidėjėlių atsivertimą?
Taip, mes norim!
Tuomet turėsite daug kentėti, bet Dievo malonė
bus jūsų paguoda.
Ar jie daug kentėjo už nusidėjėlius?
Taip. Dievo Motina tuomet jiems parodė pragarą,
į kurį patenka nusidėjėlių sielos.
Oho! Pragarą!
Ar jie nebuvo mirtinai išgąsdinti?
Ne. Pragaro vizija paliko gilų įspūdį Jacintai.
Nuo tada mažoji Jacinta apsisprendė
paaukoti daug aukų, kad niekas ten nepatektų.
Taip, pragaras turėtų būti siaubingas.
Taip. Nuo tos akimirkos Jacinta daug meldėsi
ir aukojo aukas, kad niekas ten nepapultų.
Pamatysit.
Jacinta, ateik pažaisti.
Šiandien nenoriu žaisti.
Kodėl tu nenori žaisti?
Nes galvoju, kad Dievo Motina
mums sakė melstis rožinį
ir aukoti aukas už nusidėjėlių atsivertimą.
Nuo tada 3 piemenėliai pradėjo aukoti aukas
atsilyginimui už nusidėjėlius.
Gerai, bet... Man patinka žaisti.
Tai puiku!
Dievas nori, kad žaistum.
Tikrai? Argi Jis nenori, kad visą dieną
praleisčiau melsdamasis ir aukodamas aukas?
Cha, cha, cha! Ne, Henrikai.
Dievas nori, kad melstumeisi,
bet Jis taip pat nori, kad žaistum.
Taip, bet Jacinta praleido visą dieną
melsdamasi už nusidėjėlių atsivertimą.
Na, Jacinta turėjo misiją, gautą iš
Dievo Motinos.
Tai, galiu aš žaisti, ar ne?
Taip, žinoma. Ir gali aukoti savo žaidimą Dievui.
Nesuprantu.
Galvojau, kad Dievui galime aukoti tik aukas,
O... žaidimas nėra auka!
Dievui galime aukoti
viską, ką darome. Tai, ką mėgstame,
bet ir tai, kas reikalauja pastangų.
Nežinojau, kad galiu aukoti Dievui savo žaidimus.
Žinoma, kad gali.
Kunige Liudvikai, papasakokit mums daugiau apie Jacintą.
Gerai. Kaime buvo tokia moteris, kuri juos įžeidė.
Mūsų kaime buvo moteris,
kuri mus įžeidinėdavo, kai tik mus pamatydavo.
Mes atsitrenkėm į ją, kai ji ėjo iš smuklės;
nuo tada vargšelė, kadangi nebuvo teisinga,
norėjo mus tąkart įžeisti.
Ei, jūs! Taip, jūs, maži melagiai!
Jei ir toliau apgaudinėsite žmones, aš jus...!
Ką sau galvojat?
Manot, kad visi esam tokie lengvatikiai, kaip jūs?
Tikrai ne! Netikim niekuo, ką jūs sakote!
Pasikalbėsiu su jūsų tėvais.
Oho, koks blogas tos ponios charakteris!
Na, taip.
Turime prašyti Mergelės Marijos užtarimo
ir aukoti aukas už šios moters atsivertimą.
Ji sako tiek daug nuodėmingų dalykų,
kad jei neprieis išpažinties,
ji patekts į pragarą!
Po kelių dienų bėgome pro tos moters namą.
Tuomet Jacinta man sakė...
Ar rytoj mes matysime tą moterį?
Taip.
Tuomet šiandien nebežaiskime.
Paaukokime tai už nusidėjėlių atsivertimą.
Ir nesijaudindama, kad kas nors gali ją pamatyti,
ji pakėlė rankas ir akis į dangų ir paaukojo tai...
O Jėzau, tai iš meilės Tau,
už nusidėjėlių atsivertimą,
ir atsilyginimui už nuodėmes, padarytas prieš
Nekalčiausiąją Marijos Širdį.
Vargšė moteris slapta žiūrėjo pro
savo namo duris. Vėliau ji pasakojo mano mamai,
kad Jacintos poelgis ją labai palietė.
Jacintos malda taip mane palietė...
kad man nebereikia įrodymų,
jog žinočiau, kad vaikai sako tiesą.
Tikrai džiaugiuosi.
Jie yra geri vaikai.
Po to ji ne tik nustojo
mus įžeidinėjusi, bet nuolat prašydavo
už ją pasimelsti, prašyti Dievo Motinos užtarimo,
kad jai būtų atleistos nuodėmės.
Prašau, melskite man
Mergelės Marijos užtarimo, kad Dievas atleistų
visas mano nuodėmes, kurių tiek daug.
Oho. Kaip nuostabu! O ar žmonės prašė stebuklų?
Taip. 3 vaikai greitai tapo žinomi mieste
ir žmonės prašydavo juos užtarti Dievo Motinai.
Prašau, Jacinta,
paprašyk Dievo Motiną išgydyti mane
nuo šios baisios ligos.
Atsistokite. Nesiklaupkit prieš mane.
Prašau!
Tuomet abidvi sukalbėjo 3 Sveika, Marija.
Ir moteris buvo išgydyta?
Taip. Pamatysi.
Atsistokite. Dievo Motina jus išgydys.
Ačiū, Jacinta. Tu labai gera.
Jacinta ir toliau už ją meldėsi,
kol po kiek laiko ši moteris atėjo
padėkoti Dievo Motinai už išgydymą.
Kaip nuostabu!
Papasakokit mums daugiau apie stebuklus.
Cha! Tik nori girdėti apie stebuklus.
Tikra tiesa!
Jie nuostabūs!
Gerai. Kitą kartą
Jacinta sutiko kareivį.
Jacinta, noriu, kad paprašytum Dievo Motinos
didelės pagalbos. - Gerai, ko paprašyti?
Gavau įsakymą vykti į karą,
turiu palikti savo sergančią žmoną
su 3 mažais vaikais. Kas juos prižiūrės?
Ko norėtumėt, kad paprašyčiau?
Arba kad neturėčiau vykti į karą,
arba kad mano žmona pasveiktų.
Prašau, Jacinta... Žinau, kad Dievo Motina
išklauso tavo maldų.
Gerai, ar pasimeltumėt rožinį kartu su manim?
Taip, būtinai. Tuomet jiedu
pradėjo melstis rožinį.
Neverk... Mergelė Marija tokia gera,
Ji tikrai išprašys jums reikalingą malonę.
Ir ji niekad nepamiršo savo kareivio.
Rožinio pabaigoje
ji visuomet melsdavos vieną "Sveika, Marija"
už kareivį. Po kelių mėnesių
jis atvyko su žmona ir 3 vaikais
padėkoti Dievo Motinai už abi gautas malones.
Oho! Kaip puiku!
Tikrai taip. Nutiko taip, kad kareivis susirgo
dieną prieš tai, kai turėjo išvykti
į karą ir negalėjo vykti.
Po kiek laiko jo žmona taip pat buvo išgydyta
ir jie visi kartu laimingai gyveno.
Čia kaip pasakose.
Taip. 3 piemenėliai nebegalėjo niekur išeiti vieni.
Juos visada supdavo žmonės.
Jie buvo garsūs?
Taip. Žmonės klausinėdavo dalykų
apie Dievo Motiną, apie stebuklus.
Kartais žaidimų metu Jacinta eidavo į bažnyčią.
Einu į bažnyčią pasimelsti pasislėpusiam Jėzui.
Žiūrėkit, tai tie piemenėliai.
Eikime kartu pabūti su jais.
Atrodo, kad jie žino, kada įžengsiu į bažnyčią.
Joje visad pilna žmonių, norinčių mūsų klausinėti.
O aš norėčiau daugiau pabūti viena,
kalbėdamasi su Pasislėpusiu Jėzumi.
Bet jie man neleidžia!
Vieną dieną, kai buvom
pusiaukelėj į Fatimą, pamatėm grupę moterų
ir keletą vyrų, išlipančių iš mašinos.
Žiūrėk, Liucija, šie žmonės tikriausiai ieško mūsų.
Taip... Ir mes negalim pabėgti,
nes jie su mašina ir mus pasivys.
Gal, jei mums pasiseks, jie mūsų neatpažins.
Sveiki, vaikai! Ar pažįstate 3 piemenėlius,
kuriems apsireiškė Dievo Motina?
Taip. Puiku! Gal žinote, kur jie gyvena?
Taip. Turite važiuoti šiuo keliu iki Aljustrelio.
Labai ačiū, brangute.
Jie mūsų neatpažino ir nuvažiavo. Mes tuoj pat pabėgom
pasislėpti tankmėje.
Čia jie mūsų niekada neras!
Taip, kaip ir neatpažino mūsų.
Taip. Galėsim taip daryti, kai mūsų neatpažins.
Žinau, ką tai reiškia, nes jaučiuosi panašiai.
Tikrai, kadangi esi moksliukas klasėje,
kiekvienas nori mokytis kartu su tavim.
Taip, bet aš noriu mokytis vienas,
nes taip greičiau.
Kartu su kitais labai prailgsta.
Juozai, ar galėtume
gamtos namų darbus daryti kartu?
Och! Kad nelabai.
Na gi... prašau... - Visuomet būna tas pats.
Labai prailgsta!
Juozapai, galbūt Dievas norėtų, kad savo protu dalintumeisi
su kitais, kaip manai?
Ar jūs tuo tikras?
Man tai labai sunku.
Maža auka padaro gyvenimą
malonesnį kitiems.
Man nepatinka aukos.
Cha, cha! Bet tai tik maži dalykai.
Matai, savo atsiminimuose sesuo Liucija aprašė
keletą aukų, kokias piemenėliai aukodavo.
Vieną dieną mes žaidėm prie to paties šulinio.
Jacintos mama prie jo turėjo vynuogyną.
Ji nuskynė kelias kekes vynuogių
ir atnešė mums valgyti,
bet Jacinta niekad neužmiršo savo nusidėjėlių.
Štai, atnešiau jums
kelias kekes vynuogių.
Jos atrodo fantastiškai.
Puiku! Mes labai išalkome!
Tuomet puiku. Paliksiu krepšį čia.
Labai mėgstu vynuoges.
Gerai, arbatos pertraukėlė!
Nevalgykim jų, tuomet galėsim paaukoti
šią auką už nusidėjėlius.
Tu teisi, Jacinta.
Aš užmiršau. Gerai, paaukokim šią mažą auką
už nusidėjėlių atsivertimą.
Nunešiu šias vynuoges tiems vaikams.
Kitą kartą mano teta atvyko mūsų aplankyti
ir atnešė mums figų.
Jos atrodė labai skanios.
Žiūrėk, Jacinta, tavo mama atnešė mums
valgyti krepšį figų.
Jos atrodo tokios skanios!
Vieną suvalgysiu!
Bet žinai, ką? - Ką?
Šiandien dar nepaaukojome
jokios aukos už nusidėjėlius. Turėtume paaukoti tai.
O Jėzau, tai iš meilės Tau,
už nusidėjėlių atsivertimą
ir kaip atsiteisimą už nuodėmes
prieš Nekalčiausiąją Marijos Širdį.
Man to jau per daug!!
Tikrai. Aš jas būčiau suvalgęs.
Cha! Na, piemenėliai duoda mums pavyzdį,
kaip aukoti mažas aukas.
Mes galime aukoti kitus dalykus.
Taip. Turbūt turėčiau paaukoti gamtos namų darbus
ir jų ruošimą su Andriumi, ar ne?
Manau, kad taip.
Gerai, Andriau.
Darysiu gamtos namų darbus kartu su tavim.
Kaip gerai!! Tu - geras klasiokas.
Labai gerai, Juozapai.
Dievas davė tau puikų protą, kuriuo gali dalintis
su klasiokais, padėdamas jiems tiek, kiek gali,
kaip ir Fatimos piemenėliai save aukodavo,
kad melstųsi už tuos, kuriems to reikia.
Gerai, Liudvikai,
bet aš nesu toks gudrus, kaip Juozapas:
ir negaliu sugalvoti ką paaukoti.
Matai... galėtum paaukoti monetą
per sekmadienio
Mišias. Ką? Monetą?
B... bet... aš tik turiu dvi ir už jas pirksiu
du pakelius atvirukų.
Gerai, tu gali aukoti vieną iš dviejų monetų.
Ir nuspirkti tik vieną pakelį atvirukų?
Būtų labai gerai.
Bet tai man būtų didelė auka.
Išmalda, turėtų padaryti mus kiek neturtingesnius.
Gerai. Padarysiu tai.
Ir nepamiršk pasakyti Jėzui,
kad tai už nusidėjėlius.
To mes išmokstame iš Jacintos.
Okei.
Ta maža auka pavirs dideliu lobiu Dievo akyse.
Taip jau geriau.
Taip. Nesvarbu, kad aukoji tik monetą.
Matot, Jacinta taip pat išmoko
melstis už popiežių.
Du kunigai atėjo mus apklausti
ir paragino melstis už Šventąjį Tėvą.
Jacinta nežinojo, kas buvo tas Šventasis Tėvas,
bet gerieji kunigai jai paaiškino.
Sakė, kad už jį labai reikia melstis.
Tuomet jos meilė Šventajam Tėvui labai išaugo.
Kai tik ji ką nors aukodavo Jėzui, pridėdavo:
"Ir už Šventąjį Tėvą."
Rožinio pabaigoje ji visuomet melsdavosi
3 "Sveika, Marija" už Šventąjį Tėvą.
Taip, nes popiežiui reikia mūsų maldų.
Tiesa. Turiu idėją.
Sakykit. - Rožinio pabaigoje
mes galime visuomet melstis Tėve mūsų,
Sveika, Marija ir Garbė Dievui už popiežių
ir jo intencijomis, gerai?
Puiki mintis! Gerai.
Man patinka, nes tai nėra labai sunku.
Liudvikai, - Taip, Ieva.
Dievo Motina sakė Jacintai,
kad ją greit pasiims į Dangų, taip?
Taip, sakė.
Ar Ji išpildė savo pažadą?
Taip. Jacinta greitai susirgo plaučių uždegimu.
Jacinta, brangioji,
išgerk šį puodelį karšto pieno. Tau bus geriau.
Nenoriu, mama.
Bet, brangioji...
Nežinau, kaip priversti ją ką nors valgyti
su tokiu apetitu.
Kodėl nepaklūsti savo mamai
ir nepaaukoji šios aukos Viešpačiui?
Taip, šįkart užmiršau! - Mama!!
Ką, brangioji?
Nusprendžiau išgerti tą stiklinę pieno.
Puiku, Jacinta. Prašau.
Pamatysi, kaip tau pagerės.
Einu į virtuvę paruošti sriubos.
Man vis sunkiau ir sunkiau gerti pieną ir sultinį.
Bet tai darau nesiskųsdama,
iš meilės mūsų Viešpačiui ir Marijos,
mūsų Dangiškosios Motinos,
Nekalčiausiajai Širdžiai.
Man dabar labai gėda, nes skundžiausi,
kad turėjau gerti vaistus.
Taip. Jie niekad neteikia džiaugsmo.
Pritariu!
Jie kartais būna tokie neskanūs.
Prašau, Ieva, išgerk šiuos vaistus.
Man jie nepatinka.
Bet gydytojas sakė, kad turi juos gerti
kas 6 valandas.
Geriau jau sirgčiau ir niekad nepasveikčiau.
Nagi, mieloji.
Paliksiu juos čia, o tu galėsi išgerti po truputį.
Tai tiesa. Man sunku gerti vaistus,
nes jie kartais bjauraus skonio.
Tuomet tai puiki auka,
kurią galit paaukoti Dievui.
Na taip.
Štai, brangioji, išgerk šiuos vaistus,
kuriuos gydytojas tau išrašė.
Taip, mamyte.
Išgersiu tuoj pat.
Labai gerai, Ieva.
Ta maža auka turi didelę vertę Dievo akyse.
Jacinta padeda tai suprasti.
Labai gerai.
Manau, galiu tai padaryti.
Dievo Motina apsireiškė Jacintai kelis kartus,
kai ji sirgo.
Oho! Kelis kartus?
Taip. Tikrai... Tikrai... Nuostabu.
Žodis, kurio ieškai, yra "nuo-sta-bu!"
Pamatysite.
Dievo Motina atėjo mūsų aplankyti
ir sakė, kad Ji greitai ateis pas Pranuką,
kad pasiimtų jį į Dangų.
Ji paklausė, ar noriu atversti dar
daugiau nusidėjėlių. Atsakiau, kad noriu.
Ką dar ji pasakė?
Ji sakė, kad mane veš į ligoninę
ir kad ten aš labai kentėsiu
už nusidėjėlių atsivertimą
ir atsilyginimui už nuodėmes prieš Nekalčiausiąją
Marijos Širdį ir iš meilės Jėzui.
Tuomet nutiko štai kas.
Neilgai trukus, Jacintą pervežė į Uremo ligoninę
ir Liucija vykdavo jos aplankyti tenai.
[čiulba paukšteliai]
Ar tu vis dar labai kenti, Jacinta?
Taip, kenčiu,
bet aukoju viską už nusidėjėlius
ir kaip atsiteisimą
Nekalčiausiajai Marijos Širdžiai.
Aš taip džiaugiuosi,
kad galiu kentėti iš meilės joms,
kad jas paguosčiau.
Jėzaus ir Marijos Širdis labai guodžia
tie, kurie kenčia už nusidėjėlių atsivertimą.
Žinot, dabar galvoju, kad turėčiau
aplankyti savo močiutę, kuri serga.
Labai gerai, Juozapai.
Tai labai gražus gailestingumo darbas.
Žinot ką, Liudvikai? Galėčiau jai nunešti
keletą Kramtomos gumos žmogaus komiksų,
kad ją pradžiuginčiau.
Cha, cha, cha! Nenusišnekėk.
Man jie labai patinka. Kodėl ne?
Tavo močiutė jau sena moteris ir ji neskaito
Kramtomos gumos žmogaus komiksų.
Na taip... Bet nežinau, ką jai nunešti.
Pagalvokim, ką tavo močiutė mėgsta?
Na... Ji mėgsta gamint valgyt.
Ji gamina labai skanius sausainukus.
Tuomet... - Sugalvojau!
Nunešiu jai keletą receptų knygų! Jai patiks.
Nemanau, kad tai gerai mintis, Juozapai?
Ne?
Būtų geriau jai nunešti gėlių.
Būtent. Mes, moterys, mėgstam gėles.
Man irgi atrodo, kad tai gera mintis.
Gerai, tuomet eisiu į kaimą
priskinti jai puokštę gražių gėlių.
Galiu eiti su tavimi ir tau padėti.
Puiku.
Ligonių lankymas yra geras gailestingumo darbas.
O gal galėtumėt mums paaiškinti,
ką reiškia gailestingumo darbas?
Tai kažkas, ką darome iš meilės Dievui ir kitiems.
Manau, kad supratau. - Jėzus darė tą patį
su savo draugais.
Jėzus lankė ligonius?
Taip. Apie tai pasakoja Evangelija.
Pavyzdžiui, Jėzus ėjo aplankyti
Petro uošvienę, kuri sirgo.
Ar jis ją pagydė?
Taip, išgydė ją.
Jis taip pat pagydė
savo draugą Lozorių, kuris buvo miręs.
Palauk, palauk! Ar jis tikrai buvo miręs?
Taip. Jis mirė, o Jėzus jį prikėlė.
Oho! Tai iš tiesų nuostabu! Tikrai!
Liudvikai, - Taip, Ieva.
O kaip Jacinta mirė?
Matai... Dievo Motina ir vėl jai apsireiškė.
Dievo Motina man pasakė,
kad keliausiu į Lisaboną, į kitą ligoninę
ir daugiau nebematysiu nei tavęs, nei savo tėvų.
Man labai liūdna, kad tu iškeliauji.
Man irgi.
Ji sakė, kad po daugelio kančių mirsiu vieniša.
Bet kad nebijočiau.
Ji ateis pasiimti manęs į Dangų.
Pagaliau atėjo diena, kai ji turėjo išvykti į Lisaboną.
Jos išvykimas man vėrė širdį.
Ji ilgą laiką pasiliko apsikabinusi mano kaklą.
Verkama ji sakė...
Mes daugiau čia niekad nebesusitiksim.
Paaukok daug maldų už mane,
kol nukeliausiu į Dangų.
O kai ten nueisiu, prašysiu daugelio dalykų tau.
Gerai.
Niekad niekam neatskleisk Dievo Motinos paslapties,
net jeigu tave užmuštų. Labai mylėk Jėzų
ir Nekalčiausią Marijos Širdį, ir aukok daug aukų
už nusidėjėlius.
Taip jos abi atsisveikino.
Greitai po to Jacinta buvo pervežta
į Lisabonos ligoninę, kur ji mirė.
Tai taip liūdna! - Taip, bet Jacinta nuėjo į Dangų.
Tai tiesa. Kaip Dievo Motina ir pažadėjo.
Gerai, vaikai.
Mūsų susitikimas jau baigiasi ir kunigas Liudvikas
padės jums prisiminti, ką išmokome.
Gerai, bet... Visko neprisimenu kaip reikiant.
Aš prisimenu.
Išmokome aukoti mažas aukas už nusidėjėlius.
Taip, šito Jacinta mus išmokė.
Taip. Aš galiu išgerti vaistus nesiskųsdama.
O aš galiu ruošt namų darbus su Andriumi.
Taip, o aš galiu įmesti monetą į krepšelį
per sekmadienio Mišias.
Puiku. Matote, šios mažos aukos turi
didžiulę vertę Dievo akyse.
Norit pasakyti, kad jos kaip lobis?
Cha, cha, cha! Daugiau, negu lobis.
Oho! Vadinasi, jos tikrai svarbios.
Šios mažos aukos
padaro mus geresniais žmonėmis,
daro kitus laimingesnius
ir yra lobis, kurį krauname Danguje.
Štai, ko išmokom iš Jacintos:
kokios vertingos yra mažos aukos.
Gerai, draugai, pasimatysime kitą kartą.
Iki, ate!